Messze, messze....
Sokszor érkezik hozzám más készítő munkájáról fotó, az esetek nagyrészében levágott logóval. Ezeket nem igazán szeretem, mert annak a híve vagyok, hogy, ha valaki rendel tőlem, azt azért tegye, mert megfogta a munkásságom, a kezem munkája, a stílusom. Teljesen tisztában vagyok vele, hogy nem mindenki az én megrendelőm, és ez jól is van így. Ahol nem érezzük a közös hangot az érdeklődővel, ott nem én vagyok neki a megfelelő kézműves. Ebben az égvilágon nincs semmiféle rosszindulat, szimplán úgy gondolom, hogy az én munkámat én tudom úgy elkészíteni, ahogy azt egy fotón látják az emberek, más készítő munkáját pedig ő fogja elkészíteni úgy, ahogy az adott képen beleszeretett az adott érdeklődő. Kicsi ez a piac, és többségünk már a fotó elrendezéséből, és a stílusjegyekből látja, tudja, hogy kinek a munkájáról kaptuk a fotót. Fordított esetben én sem szeretem, ha levágják a logómat, és például nyílvánosan keresnek alkotót, akik elkészítik. Van, hogy meg sem keresnek ajánlatkéréssel, csak bedobják valamelyik közösségi platformra, hogy ki az a vállalkozószellemű, aki megcsinálná, ha lehet gombokért. Sokszor futunk bele "árturistákba" is, ahol mindannyian megkapjuk azt a ctrl+c ctrl+v levelet, de ilyenkor az ember nem egy csomag tésztát vesz, hanem lehetőleg egy életre szóló emléket. Az pedig legyen olyan, ahogy az ember lánya megálmodta :)
Na, de mégis akadt egy eset, amikor nem vágott szíven a levágott logós, Facebook csoportban visszaköszönő munkám. Egy anyatej ékszer készítéssel foglalkozó külföldi csoportban bukkant fel az ékszerem.
![Babahajas ékszer](https://d33040e68b.clvaw-cdnwnd.com/8b2ce978ccf78f1879891b652ab55bba/200001644-6e8586e85a/Austal_logo-8.png?ph=d33040e68b)
![Kereső poszt](https://d33040e68b.clvaw-cdnwnd.com/8b2ce978ccf78f1879891b652ab55bba/200001646-f014af014d/Austral.png?ph=d33040e68b)
Egy ausztrál készítő kért segítséget, mert egy megrendelője az én ékszeremet szerette volna megrendelni. Ebben az esetben teljesen érthető, hogy nem engem keresett vele, mert nem a szomszédban lakom, és anyagi tekintetben drágább lett volna a leves, mint a hús, mert azért egy másik kontinensre elküldeni az alapanyagot, és vissza a kész ékszert, jelen szállítási díjak mellett 4 ékszert lehetett volna rendelni. Természetesen segítettem a posztolónak, bár a végeredmény (szerintem) teljesen más lett - erről írtam a szösszenet elején - de mindenki boldog volt. Nekem nagyon simogatta a lelkem, hogy ilyen messzi berkekig eljutnak a munkáim, és tetszést vált ki az emberekből.